За три місяці ми не навчимо українців мови досконало, але принаймні так, щоб вони почувалися тут комфортно, - розповіла HN Альона Куротова, директорка мовної школи iCan. Волонтери також можуть допомогти у вивченні словацької мови.
Ваша школа спеціалізується на викладанні словацької мови для іноземців. Чи є серед ваших клієнтів люди з України?
Більшість наших клієнтів з України, інтерес величезний. Ми пропонуємо їм також безкоштовні курси, як для дітей, так і для дорослих, яким потрібно швидко знайти роботу. Однак, транспортування біженців є дуже складним, оскільки вони приїхали без автомобілів. Тому ми оцінили, що онлайн форма є найкращою. Особливо діти зараз онлайн. Після коронації ми маємо досвід, як їх залучати.
Люди щойно приїхали з України, але вже цікавляться словацькою мовою. Чому?
Це цікава інформація і для держави. Люди хочуть тут працювати. Вони хочуть знати мову країни, до якої приїжджають. Я знаю, що ми не єдиний навчальний заклад, який надає таку освіту. Наприклад, Університет Коменського має понад 200 студентів, а Економічний університет створив курс для кількох сотень. Однак я знаю про інші університети та муніципалітети, які також організовують курси. І українці зацікавлені в тому, щоб відчути себе тут як вдома, чи то тимчасово, чи то назавжди.
Для когось Словаччина - лише тимчасова зупинка, хтось хоче тут залишитися. З якими випадками ви стикаєтеся?
Це залежить від ситуації, в якій вони перебувають. Наприклад, деякі приїхали з Харкова. Оскільки їхні будинки були розбомблені, вони також думають про те, щоб залишитися тут. З іншого боку, є й інші, які розглядають ситуацію як тимчасову, але хочуть знати словацьку мову, щоб мати змогу працювати на цей час. У нас є сотні заявників у різних регіонах. 50 тисяч людей вже подали заяви на отримання тимчасового притулку. Якщо ми розділимо це на вісім областей і скажемо, що третина з них хоче розмовляти словацькою мовою, то загальна кількість буде обчислюватися тисячами. Наша школа може допомогти, тому що ми можемо надати онлайн підтримку для вчителів та методичні матеріали як для дітей, так і для дорослих. Не всі мають з ким залишити дитину. Я знаю сім'ї, які живуть у селах. У них немає ні машини, ні комп'ютера. Тому ми обрали мобільну версію.
Чи звертаються до вас ініціативні люди, чи вас також шукають організації?
Я працюю в Словаччині з 2007 року. Наша консалтингова компанія для іноземців працює з 2008 р. Ми обслуговуємо сотні українських компаній. У нас дуже багато контактів. Наша мовна школа iCan завжди фокусувалася на словацькій мові для іноземців. Ми були єдиними, хто почав зі словацької мови для дітей. До нас цим ніхто не займався. Ми почали тестувати власні матеріали два роки тому. Найкраще працює, коли хтось розповідає комусь про нас, а коли ми знаємо, ми допомагаємо.
Наразі у вас є клієнти в кожному окрузі Словаччини. Як вони до вас потрапляють?
Я перебуваю в громадах українців у Словаччині. Зацікавлені люди самі звертаються до нас в округах та інших місцях. Ми є в Братиславі та Кошицях, але зараз до нас звертаються і з Трнави. У нас є дві групи стоматологів з України, і ми також робимо групу для жінок-стоматологів, з думкою, що буде курс для їхніх дітей. Я планую написати до Трнавського краю, щоб дізнатися, чи можемо ми зробити це на їхній території. Різні компанії, державні установи та університети також проводять курси для дорослих. Словаки вважають, що це спосіб інтеграції іноземців.
Ви єдина організація, яка має словацькі підручники для дітей з-за кордону. Як це стало можливим?
Підручників раніше не існувало. Ми написали їх разом з Державним педагогічним інститутом. Тестували їх на словаках, які живуть у Франції, Ірландії, Англії та Німеччині. Це був комплекс видань, таких як "Словацька мова для перших контактів" для початкової школи з робочими зошитами або підручник для дошкільнят від п'яти до семи років, в якому можна писати. Також у нас є словники шістьма мовами. Зараз найактуальнішою є словацько-українська або словацько-російська версія. Деякі діти на сході України також навчалися російською мовою. Але у нас також є в'єтнамська або сербська, наприклад.
Ви вирішили допомогти і нашим школам. Якими матеріалами ви їх забезпечили?
Ми надали частини підручників, які діти вже можуть використовувати на практиці, щоб вони вже знали, як працювати та інтегруватися. Це перші два розділи підручника "Словацька для першого контакту" "Aha словацька". Це видання на 228 сторінок і два робочих зошити. Однак ми все ще вносимо корективи та останні штрихи, і вони мають бути надруковані у травні.
Підручники призначені як для мовних шкіл, так і для початкових класів. Чи можуть вони також допомогти окремим особам?
Я бачу їх як навчальний матеріал для початкової школи та дитячих садків. Лексика призначена для їхньої швидкої інтеграції. Це також варіант інтеграції за межами шкільної системи, щоб мама і дитина могли впоратися з цим самостійно. Деякі дошкільнята будуть вдома, і їх навчатимуть українські мами. Я була в одній родині з чотирма дітьми і чотирма мамами. Троє з них ходили на роботу, а одна няньчилася з дітьми. Так вони будуть функціонувати, поки не знайдуть місце в дошкільному закладі. Мама, яка залишиться вдома з дітьми, візьме книжку і вивчатиме з ними словацьку мову. Однак є також словацькі сім'ї, які беруть до себе українських дітей.
Ви плануєте надрукувати тисячі підручників. Як ви збираєтеся це фінансувати?
Коли ми починали цей проект три роки тому, ми не мали жодного уявлення, що ці підручники будуть потрібні у великій кількості. Ми думали, що трьох-чотирьох сотень буде достатньо. Тепер це тисячі. Ми не маємо ресурсів, щоб самостійно друкувати їх день у день. Тому ми робимо збір через фонд АК. Він працює з 2014 року і підтримує освіту для талановитих людей з третіх країн. Тож ми хотіли б надрукувати підручники та організувати повноцінні курси для дітей у квітні на зібрані кошти.
Яка сума вам потрібна?
Фонд вже відкрив рахунок. Кілька тисяч євро нам вже надіслали донори, але цього недостатньо. У нас вже є 50 тисяч людей у Словаччині, які зареєструвалися для отримання тимчасового притулку. Більшість з них - жінки і діти, тому з 50 тисяч може бути десять тисяч дошкільнят. Більше того, їхня кількість продовжує зростати. Що стосується друкованої продукції, то у нас є три видання: для дошкільнят, "Aha, slovenčina!" для початкових класів і словацько-український словник, який ми підготували з Державним педагогічним інститутом за предметами. Наприклад, з біології учень може знайти там усю необхідну йому лексику. Підручник для дошкільнят розмальований наліпками. Друк одного коштує близько чотирьох євро. Якщо ми надрукуємо 10 тисяч, нам знадобиться 40 тисяч євро. Два видання для дітей молодшого шкільного віку можуть коштувати 10 євро. Якщо цих дітей 40 тисяч, то нам потрібно 400 тисяч євро. Крім того, у видавництвах зараз також не вистачає паперу. Тому друкуватимемо поступово.
Чи намагалися ви отримати якесь фінансування від держави?
Оскільки у нас є проект з Державним педагогічним інститутом, ми також спілкуємося з Міністерством освіти. Вони також зацікавлені в тому, щоб ми донесли матеріали до початкових шкіл.
Як міністерство відреагувало на ваш запит?
Нам відповіли, що не можуть фінансувати пресу. Це процес державних закупівель, який триває місяцями. Єдиний варіант для нас - друкувати на домашньому принтері або безпосередньо в школах. Однак я відкидаю це рішення.
Чому?
Підручник втратить свою якість. Кожна школа може друкувати його так, як вона хоче. Він може бути чорно-білим і склеєним. Але це недостатньо якісно. Підручник був спільно профінансований Erasmus+ та нашою школою. Як група авторів, ми вклали в неї три роки свого життя. Ми не хочемо знецінювати нашу роботу. Ми хотіли б зробити її якісно, щоб школи отримали її в тому вигляді, в якому ми її собі уявляли на початку. Також буде відкрита ліцензія на нього, щоб його можна було переглядати в інтернеті.
Деякі сім'ї заявляють, що повернуться додому, як тільки зможуть. Чи можна буде користуватися підручниками в такому випадку?
Люди зараз вирішують, чи будуть вони вчити словацьку мову і йти на роботу. Я спілкуюся з великою кількістю людей, які приїхали сюди. Переважно з біженцями зі східної частини України - Харкова, Дніпра, Маріуполя та Києва. Більшість з них більше не мають домівки. Хтось не хоче повертатися, а хтось хоче. Вони знають, що їхні будинки більше не стоять. Вони розуміють, що їхні діти залишаться тут щонайменше на рік-півтора. Вони вже оцінюють, що з вересня підуть до школи. Кожна додаткова мова - це добре. Дехто не може повернутися, якщо у них хтось є в Росії або був якось пов'язаний з Росією. Дехто не хоче повертатися після того, як отримав тут дозвіл на проживання і освоїв складний доступ до ринку праці.
Словацькі школи вже прийняли тисячі українських дітей. Чи є у них якісь матеріали для них?
Цього понеділка ми надіслали їм перші два розділи. Але в школах поки що навчається лише невелика частина дітей. З моїх знайомих - майже ніхто. Батьки налякані, бо постійно чують сирени в голові. Вони радше звертаються до нас і хочуть записатися на курси. Вони не хочуть підштовхувати дітей, коли ті кажуть, що не знають словацької мови і не знають літер. Тож поки що до школи з більшою ймовірністю йдуть ті, хто готувався до від'їзду заздалегідь і не боїться.
У Міністерстві освіти пропонували створювати суто українські класи. Що ви про це думаєте?
Клас війни - це не найкращий варіант. З психологічної та соціологічної точки зору, це спосіб розділити суспільство. Не потрібно їх одразу з квітня заштовхувати в школу. Потрібно створити для них навчальні центри при вищих територіальних одиницях і забезпечити їх курсами словацької мови з хорошими матеріалами. Треба враховувати, що діти підуть до школи не раніше вересня, але вони можуть інтегруватися до цього часу.
Деякі школи включили українських учнів до вже існуючих класів. Однак вчителі не знають української мови і не можуть обслуговувати обидві групи. Чи не було б краще, якби перед інтеграцією учні пройшли курс навчання у спеціалізованих центрах?
Ми не можемо погіршити якість нашої освіти. Словаки повинні закінчити школу. Біженцю також важко влитися в колектив, коли він вже майже дорослий. Буде краще, якщо він підготується десь в іншому місці, а потім піде з тими ж учнями, але вже не буде сидіти там з тим, що нічого не розуміє. Найкраще інтегрувати дітей разом одразу в першому класі. У другому класі мають бути спільні підготовчі курси. Це вже підлітки, які не можуть просто говорити своєю мовою і не сприймати, що їх не розуміють. Вони сприймають це більш серйозно. Але треба одразу пояснити, що це не військові курси, а просто підготовка, щоб вони могли рухатися далі.
Ви маєте кількарічний досвід викладання словацької мови для українців. Як швидко ви можете навчити їх мови?
Ми можемо навчити дітей швидко, щоб вони могли приступити до наступного уроку. Найчастіше бувало так, що вони приходили в червні, ми готували їх протягом трьох місяців, а у вересні вони вже йшли до школи. Вони не говорили словацькою досконало, але почувалися невимушено. Через півроку був ще один курс. Щотижня вони мали два уроки в п'ятницю або суботу. Вчителі допомагали їм з домашнім завданням, з яким батьки не могли їм допомогти.
Приблизно скільки часу потрібно, щоб опанувати основи мови?
Це може зайняти три місяці. Потім ми робили перерву, і вони продовжували навчання, наприклад, у вересні. Три місяці - це хороший період для підготовки, щоб не ускладнювати стосунки в класі. У нас також були діти, яких ми готували цілий рік. Вони ще були в Україні, і ми зустрічалися онлайн. У нас було одне заняття раз на тиждень.
Вони можуть засвоїти основи за відносно короткий час. Що викликає найбільші труднощі у людей?
Кухонна мова і розуміння мови в магазині не є проблемою. Українець і словак розуміють один одного. Проблеми виникають у школах. Українська мова використовує зовсім інші слова для таких виразів, як квадрат, крива, крапка, кома. У цьому їм допоможе словник. Друга група - медики. Серце, печінка та нирки мають зовсім інші назви. Не кажучи вже про те, що медицина в Словаччині використовує латиницю та абревіатури, які вони зовсім не розуміють. Професійний курс має тривати півроку.
Ви пропонуєте індивідуальні курси для різних професій. Наведіть приклади?
Наприклад, іноземцям та іноземкам не потрібна словацька мова. Вони спілкуються англійською і почуваються тут комфортно. Але їм потрібен прискорений курс бізнесу, щоб вони знали, як заробляти гроші. У нас був курс для українських водіїв вантажівок, який тривав місяць. Слова, які їм потрібні, повторюються знову і знову. Прибиральниці також повинні знати лексику, щоб знати, до якої зупинки їм їхати. Курси розроблені таким чином, щоб навчити їх не лише спілкуватися, але й відповідати на запитання. Було б добре, якби тематичні курси проводила компанія, яка наймає персонал. Це знак ввічливості, бонус для роботодавця, а також дуже хороша допомога в подальшій комунікації.
Курси для українців безкоштовні. Як це працює?
Я ще не чула, щоб хтось пропонував платні курси. З тих пропозицій, які я бачив, всі організації пропонують їх безкоштовно. Навіть якщо люди мали гроші, вони не могли їх обміняти донедавна. Всі хочуть допомогти, і організації бачать це саме так. Не завжди їх навчає словацький викладач. Часто це звичайний словак, який знає словацьку мову. Є також волонтери, які беруть підручник і спілкуються з ними. У нас не так багато словацьких вчителів і не так багато студентів-викладачів. Має бути вчитель, який встановлює правила, а далі можуть допомагати словаки-волонтери, які мають комунікативні навички і люблять викладати. Вони не повинні всі бігти до кордону і везти речі, які, можливо, навіть більше не знадобляться. Регіони були б дуже раді, якби волонтери просто спілкувалися з людьми.
Хто викладає словацьку мову у вашій країні?
Ми включені в мережу шкіл і навчальних закладів. Тому у нас є умова, що це мають бути вчителі. Це не завжди вчителі словацької мови, а, наприклад, інших мов і предметів. Зараз, коли ми відкрили безкоштовні курси і зголосилися волонтери, ми обирали студентів педагогічних факультетів. Коли курс безкоштовний, ми також беремо людей, які не мають диплому, але хочуть допомогти і мають досвід репетиторства. Коли курс не є безкоштовним, ми намагаємося залучати викладачів з науковим ступенем. Коли це прискорений курс кухонної англійської, ми раді будь-якій допомозі.